Bună ziua, părinte. Vreau să primesc un sfat de la cineva care e mai trecut prin viaţa asta. Aş vrea să încep prin aceea că sunt căsătorită şi am un copil, sunt fericită şi împlinită, şi nu ducem lipsă de nimic. Încerc din răsputeri să-i mulţumesc bunului Dumnezeu pentru toate ce mi le-a dat, dar am o neîmplinire sufletească. Mă gândesc foarte mult să adopt un copil, o fetiţă, dar nu sunt susţinută de soţ, şi încerc din răsputeri să-l conving. Şi ceilalţi care află de dorinţa mea tot sunt împotrivă, deoarece eu pot naşte copiii mei, dar încerc să-i lămuresc că oricine poate ajunge în locul micuţilor, şi dacă pot de ce să nu ajut şi eu un copilaş. Când ai o durere te duci la părinţi, dar ei cui se vor duce, mă uit la copilul meu când este bolnav şi încerc să-i alin durerea, dar pe dânşii cine-i alină? Spuneţi-mi vă rog cum să-i conving? Ce trebuie să fac?
- a întrebat 11 ani ago
- last edited 3 luni ago
- You must login to post comments
Să-i transmiteți că copilașul cela o să-i schimbe viața! Știți și eu am adoptat un copilaș. Până la adopție nu îmi puteam imagina o bucurie pământească mai mare ca acest copilaș. Și eu credeam ca Dvs. că a înfia un copilaș, înseamnă a oferi un altfel de viață măcar unui copilaș – FALS! Nu e adevărat! Tu, primești de mii de ori mai mult decât îi poți oferi acelui copilaș. Fetița noastră ne oferă atâta dragoste, cât nu încape în toată lumea. Deci, nu știu ce spun alții. Eu însă cred, că cei care au câștigat în urma adopției suntem în primul rând noi! Fetița nouă ne-a schimbat viața!
Vă propun să vizitați familii care au înfiat copilași, să încercați să ajutați orfelinatele cu ce puteți, vizitând copilașii de acolo! E imposibil să nu te îndrăgostești în ei!
Preot Iulian Rață
- Guest a răspuns 11 ani ago
- You must login to post comments
Te rog să te autentifici mai întâi pentru a trimite.